![]() (1952) ![]() | |
Nom original | (ja) 中井 猛之進 ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 9 novembre 1882 ![]() Gifu (Japó) ![]() |
Mort | 6 desembre 1952 ![]() Tòquio (Japó) ![]() |
Causa de mort | hemorràgia cerebral ![]() |
Formació | Universitat de Tòquio Universitat de Tòquio ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Botànica ![]() |
Ocupació | botànic, catedràtic ![]() |
Ocupador | Universitat de Tòquio ![]() |
Obra | |
Abrev. botànica | Nakai ![]() |
![]() |
Takenoshin o Takenosin Nakai (japonès: 中井 猛之進, Nakai Takenoshin; Gifu, 9 de novembre del 1882 – Tòquio, 6 de desembre del 1952) va ser un botànic japonès.
El 1910, el Japó s'annexà Corea, i Nakai -aleshores ja un científic respectat- fou nomenat "botànic governamental de Chosen", el nom japonès per la nova província. Davant del desconeixement científic que hi havia del país, encetà una llarga i difícil expedició a les zones muntanyoses, que donà fruit en diverses obres, com Flora Koreana i Flora sylvatica Koreana. La seva estada a Corea abastà el període comprès entre el 1909 i el 1942.
Entre març del 1943 i l'estiu del 1948 dirigí el jardins botànics de Bogor[2] i el Cibodas a Cianjur[3] (illa de Java) durant l'ocupació japonesa d'Indonèsia. Acabada la segona Guerra Mundial, fou professor de taxonomia vegetal a la universitat de Tòquio, on tingué alumnes que serien botànics d'anomenada com Hiroshi Hara (1911-1986) i Fumio Maekawa. També dirigí el "Museu Nacional de Ciència" de Tòquio.
S'especialitzà en algues i en els gèneres Pteridophyta, Bryophyta i Espermatòfita. Diverses espècies vegetals i animals van ser batejades en honor seu: Agropyrum nakaii, Roegneria nakaii, Podocarpus nakaii,[4] Polygonum nakaii, Elymus nakaii,[5] Forsythia nakaii [1], Trigonotis nakaii, Oxya nakaii[6] i també[7] Attheyella nakaii.
Ultra la seva copiosa producció bibliogràfica de collita pròpia, també edità obres de grans botànics: La Flora iaponica de Carl Peter Thunberg (Tòquio 1933), la Hydrangeae genus de Siebold (1938), la Supplemetum plantarum... Generum plantarum editionis secunda de Linneu (Tòquio, 1936).